Neural correlates of social influence in preference and behaviour change - Irani, Fatemeh (2025)
Sosiaalinen vaikuttaminen on ollut tutkimuksen kohteena 1950-luvulta saakka, ja sen neurokognitiivisia mekanismeja on alettu tutkia 2000-luvulla. Vaikuttamisen riippuvuus sosiaalisista lähteistä sekä sen hermostolliset mekanismit ovat kuitenkin jääneet vähäiselle tutkimukselle. Tässä väitöskirjassa tutkitaan vertaisten ja asiantuntijoiden antaman palautteen vaikutusta mielipiteen muutoksiin. Hermostollisia muutoksia mitattiin magnetoenkefalografian (MEG) avulla. Ensimmäisessä osatutkimuksessa tarkasteltiin vertaisilta saadun palautteen vaikutusta suositteluaikeiden muutoksiin sovinnollisuuden persoonallisuuspiirteen mukaan jaetuissa ryhmissä. Tutkimuksessa havaittiin, että suositteluaikeet muuttuivat vertaisryhmän palautteen ollessa negatiivisempi kuin yksilön oma arvio. Hermostollisella tasolla vertaisryhmän palaute synnytti suurempia herätevasteita silloin, kun se oli ristiriidassa yksilön oman arvion kanssa. Samoin ristiriidassa oleva palaute aiheutti muutoksia hermostollisissa oskillaatioissa theeta- ja beetakaistoilla. Matalan ja korkean sovinnollisuuden ryhmät eivät eronneet käyttäytymistasolla, mutta hermostollisissa oskillaatioissa havaittiin eroja. Toisessa osatutkimuksessa tarkastelimme vertaisryhmän ja asiantuntijoiden antaman palautteen vaikutusta nuorten mielipiteiden muutoksiin. Koehenkilöt arvioivat ikätovereiden sosiaalisuutta valokuvista. Tulokset osoittivat, että osallistujien mielipiteet muuttuivat negatiivisen palautteen suuntaan. Lisäksi vertaisryhmän eriävä mielipide aiheutti suuremmat hermostolliset vasteet kuin asiantuntijoilta saatu. Ryhmien vaikutuksessa mielipiteen muutokseen ei kuitenkaan havaittu eroa. Tässäkin tutkimuksessa beetataajuiset hermostolliset oskillaatiot erosivat sen mukaan, oliko saatu palaute eriävä vai yhtenevä oman arvion kanssa. Kolmannessa osatutkimuksessa tarkasteltiin kuinka vertaisryhmän ja asiantuntijaryhmän palaute vaikutti vaatemieltymyksiin. Koehenkilön arvio muuttui ryhmien palautteen suuntaan silloin, kun ryhmien antama arvio oli alhaisempi kuin koehenkilön. Ryhmien välillä havaittiin eroja hermostollisilla mittareilla, mutta ei käyttäytymisen tasolla. Tässä tutkimuksessa herätevasteet olivat voimakkaampia silloin, kun ryhmän palaute oli yhteneväistä oman arvion kanssa. Yhdessä nämä sosiaalisen vaikuttamisen tutkimukset osoittavat, että hermostolliset vasteet ovat herkkiä palautteen lähteelle. Käyttäytymisen muutosten osalta tilanne on monisyisempi ja todennäköisesti vahvasti tilannesidonnainen.