Teachers’ and parents’ support in primary school and children’s task persistence - Davolyte, Justina (2025)
Tämän väitöskirjan tarkoituksena oli tutkia opettajien (Tutkimus I n = 25, Tutkimus II n = 40, Tutkimus III n = 40) ja vanhempien (Tutkimus I n = 347, Tutkimus II n = 606, Tutkimus III n = 576) tuen ja lasten tehtäväsinnikkyyden (Tutkimus I n = 341, Tutkimus II n = 612, Tutkimus III n = 614) vastavuoroisia yhteyksiä varhaisessa alakouluiässä Liettuassa. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi toteutettiin kolme osa tutkimusta. Tutkimus I tarkasteli, kuinka opettaja–lapsi- ja vanhempi–lapsi -suhteiden laatu yhdessä ja vuorovaikutteisesti vaikuttavat lasten tehtäväsinnikkyyteen ensimmäisellä luokalla ja päinvastoin. Tutkimus II tarkasteli, kuinka opettajien ja vanhempien avun antamisen toistuvuus sekä positiiviset emootiot luokka- ja kotitehtävissä yhdessä ja vuorovaikutteisesti ennustivat lasten tehtäväsinnikkyyttä toisella luokalla ja päinvastoin. Tutkimus III tarkasteli opettajien ja vanhempien akateemisen tuen profiileja, jotka perustuivat auttamisen toistuvuuteen, positiivisiin emootioihin ja autonomian tukeen kolmannella luokalla sekä niiden yhteyksiä lasten tehtäväsinnikkyyteen toisen ja kolmannen luokan välillä. Tutkimuksissa I ja II käytettiin muuttujapainotteisia analyysimenetelmiä (eli ristiin viivästettyä paneelimallia ja yhdysvaikutusten testausta). Tutkimuksessa III käytettiin henkilökeskeistä analyysistrategiaa akateemisen tuen profiilien tunnistamiseen (latenttien profiilien analyysi). Tutkimuksen I tulokset osoittivat, että opettaja-lapsi- ja vanhempi-lapsi-suhteen laatu oli yhteydessä lasten tehtäväsinnikkyyteen. Ristiriitainen opettaja-lapsi-suhde ennusti lasten heikompaa tehtäväsinnikkyyttä. Sen sijaan lapset, jotka kokivat läheisyyttä kummassakin kontekstissa, osoittivat korkeampaa tehtäväsinnikkyyttä. Lasten tehtäväsinnikkyys ennusti positiivisesti myös läheisempää suhdetta opettajaan. Tutkimuksen II tulokset osoittivat, että opettajien ja vanhempien akateemisen tuen määrä ja laatu olivat kaksisuuntaisesti yhteydessä lasten tehtäväsinnikkyyteen. Opettajien ja vanhempien akateemisen tuen laatu (positiiviset emootiot) edisti lasten korkeampaa tehtäväsinnikkyyttä. Toisaalta opettajat ja vanhemmat tarjosivat useammin apua, kun lasten tehtäväsinnikkyys oli alhaisempi, ja vanhemmat reagoivat positiivisemmin, kun lasten tehtäväsinnikkyys oli korkea. Tutkimuksen III tulokset osoittivat, että opettajien ja vanhempien akateemisen tuen perusteella voidaan tunnistaa neljä erilaista profiilia, jotka perustuvat avun antamisen toistuvuuteen, positiiviseen vaikutukseen ja autonomian tukemiseen. Nämä profiilit erottuivat toisistaan etenkin opettajien positiivisten emootioiden perusteella. Tulokset osoittivat, että mitä sinnikkäämpiä lapset olivat, sitä todennäköisemmin he kuuluivat opettajien ja vanhempien akateemisen tuen profiileihin, joille ominaista oli vähäisempi avun määrä, autonomiaa tuettiin keskimääräisesti ja positiivisia emootiota koettiin enemmän. Lasten tehtäväsinnikkyyden lisääntyminen 2. ja 3. luokkien välillä oli yhteydessä lasten kuulumiseen opettajan ja vanhempien tukiprofiiliin, jolle on ominaista erityisen korkea opettajien positiivisten emootioiden taso. Väitöskirjan tulokset antoivat kokonaisvaltaisemman kuvan opettajien vanhempien ja lasten vastavuoroisesta kokemusten vaihtamisesta tuen ja lasten tehtäväsinnikkyyden suhteen. Vaikuttaa siltä, että lasten tehtäväsinnikkyyden kannalta tuen laatu voi olla tärkeämpää kuin sen määrä, mutta tehtäväsinnikkyyden vaikeudet näyttävät laukaisevan useammin opettajien ja vanhempien avun tarjoamisen. Tärkeintä on, että on osoitettu yksilöllisiä eroja siinä, miten lapset kokevat opettajien ja vanhempien antaman tuen, ja korostettu, että lapset kokevat suurempaa vaihtelua tuen suhteen koulussa kuin kotona, erityisesti opettajien ilon ja tyytyväisyyden osalta.