Polven nivelrikon yhteys reisiluun kaulan mineraalimäärään lievää polven nivelrikkoa sairastavilla postmenopausaalisilla naisilla - Röppänen, Elina (2025)
Polven nivelrikko on yksi maailman yleisimmistä tuki- ja liikuntaelinsairauksista. Sen esiintyvyys on kasvanut väestön ikääntyessä samalla, kun luuston terveys on heikentynyt ja osteoporoottiset murtumat lisääntyneet. Polven nivelrikon ja luuston haurastumisen riskitekijöitä ovat ikääntyminen ja naissukupuoli. Nivelrikon ja luun lujuusominaisuuksien välistä yhteyttä on tutkittu vuosikymmeniä ilman selkeitä johtopäätöksiä. Aiemmat tutkimukset ovat keskittyneet luun mineraalitiheyden (BMD) tutkimiseen, vaikka luun lujuuteen vaikuttavat myös sen mineraalimäärä (BMC) sekä geometriset ominaisuudet. Tämän tutkielman tarkoituksena oli selvittää, onko reisiluun kaulan mineraalimäärä yhteydessä nivelrikon radiologiseen luokitukseen lieväasteista polven nivelrikkoa sairastavilla postmenopausaalisilla naisilla. Tutkielmassa hyödynnettiin Jyväskylän yliopiston “Liikuntaa luulle ja nivelrustolle” (LuRu2) -tutkimuksen alkumittausaineistoa. Tutkittavat (n = 103) olivat 55–75-vuotiaita postmenopausaalisia naisia, joilla oli todettu radiologisesti lievä (K/L 1-2) polven nivelrikko. Tutkittavien BMC mitattiin molemmista reisiluun kauloista kaksienergisen röntgensäteen absorptiometrian (DXA) avulla. Polven nivelrikon radiologinen vaikeusaste määritettiin röntgenkuvaukseen perustuvan Kellgren-Lawrence-luokituksen avulla. Taustamuuttujia olivat tutkittavien ikä, pituus, paino, painoindeksi sekä fyysinen aktiivisuus (METmin/vko). Aineisto analysoitiin IBM SPSS Statistics 28-ohjelmalla. Reisiluun kaulan BMC:n ja polven nivelrikon radiologisen luokituksen yhteyttä tarkasteltiin yksisuuntaisen varianssianalyysin (ANOVA) sekä kovarianssianalyysin (ANCOVA) avulla. Reisiluun kaulan BMC:n ja taustamuuttujien välisiä yhteyksiä tarkasteltiin Pearsonin korrelaatiokertoimien avulla. Tulokset osoittivat, että reisiluun kaulan BMC kasvoi polven nivelrikon radiologisen luokituksen edetessä oikean alaraajan osalta (p = 0,04), mutta vasemman alaraajan osalta tilastollisesti merkitseviä eroja ei havaittu. Oikeassa alaraajassa lievien nivelrikkomuutosten K/L 2-ryhmässä BMC (4,47 g) oli 12,1 % suurempi kuin nivelrikon osalta terveiden polvien K/L 0-ryhmässä (3,93 g) (p = 0,034). Kovarianssianalyysissä pituudella ja painolla korjattu malli osoitti, ettei nivelrikon luokitus selittänyt mineraalimäärän vaihtelua oikean (F = 1,73, p = 0,18, η2 = 0,03) tai vasemman (F = 1,83, p = 0,17, η2 = 0,04) alaraajan osalta. Lievää polven nivelrikkoa sairastavien postmenopausaalisten naisten radiologiset polven nivelrikkomuutokset ja reisiluun kaulan BMC eivät olleet yhteydessä toisiinsa, kun sekoittavat tekijät otettiin huomioon. Oikean reisiluun kaulan BMC:n lisääntyminen K/L 2-ryhmässä vahvisti aiempaa näyttöä lievissä nivelrikkomuutoksissa ilmenevästä luun lujuusominaisuuksien kasvusta. Tutkielman havainnot ovat yhteneväisiä aiempien tutkimusten kanssa, joissa nivelrikon radiologisen luokituksen ja luun lujuusominaisuuksien yhteyden on todettu olevan monitekijäinen tarkan yhteisvaikutuksen jäädessä edelleen epäselväksi.